As esu miegojusi po atviru dangumi Nidos kopose. Jausmas, aisku, fantastiskas ir nepamirstamas, tos zvaigzdes virs galvos, smelis aplinkui, uzaujantis vejas... Tik ryte atsikelus visur, kur buvo atvira (veidas, galva, ausys), buvo pilna smelio, taciau tai ne beda, kai jura salia. Ir dar gerai, kad ant kalniuko buvom isitaise miegoti, nes kai ieskojom vietos, norejom pirma dauboj apsinakvydinti, bet poto ant kalniuko palipom biski, o ryte toje dauboje matem automobilio vezes - kazkas nakti turbut sugalvojo kopomis pasivazineti, tai gal ir mes butumeme kartu su senuoju Nidos kaimu po smeliu palaidoti:-). Pasaugojo mus Nidos kopu dvasia.
O siaip tai, manau, kad dauguma esam miegoje po atviru dangum kai mus gimusius kopustuose paliko, turbut tevai ne iskarto mus rado, gal dar kokia nakti kas ten praleido ar ne viena, kol isbadeje nepradejom tevu riksmu kviesti
![Smile :-)](./images/smilies/icon_smile.gif)
, o kitus gal gandras nese nakti miegancius
![Smile :-)](./images/smilies/icon_smile.gif)
. Cia kada kas gime, kas diena, kas nakti, kas kokiu metu laiku - siltuoju metu laiku gime turbut kopustuose miegojom, kurie ziema - gandrai nese (mane tame tarpe):-). Taip kad turbut visi ta jausma giliai savyje nesiojam, gal todel mus taip zavi ir vilioja miegas nakti po atviru dangumi
![Smile :-)](./images/smilies/icon_smile.gif)
.